NASA
vlastnými slovami
James P. Dutton
Astronaut NASA

Od kedy si chcel byť astronautom ?

James P. Dutton Jr. :
    U mňa to bolo tak, že som bol jedno z tých detí, ktoré to chceli veľmi robiť už od útleho veku.
Mal som tento cieľ. Nie som si istý kde to bolo, ale niekde na strednej škole. V tom čase to bola jedna z mnohých ašpirácii na karieru,  spolu s hraním v NBA,  alebo niečim podobným, čo sa nakoniec nepodarilo.
Na strednej škole som sa začal o to serióznejšie zaujímať.  Mal som vedúceho knižnice zo strednej školy,  ktorý mi počas "dní kariery"  pomohol vyhľadať adresu  NASA  a pomohol mi napísať do NASA list  o tom  ako by som sa mohol stať astronautom.
Datton bol vybraný pre astronautický tréning v r. 2004. Naspäť mi bola poslaná brožúra,  v ktorej mi bolo oznámené,
že potrebujem študovať matematiku,  vedu,  alebo strojné inžinierstvo.  Taktiež sa tam hovorilo o požiadavkách na pilota - astronauta, čo sa mi páčilo najviac.  Takže to je to,  kedy som sa začal zameriavať na "Service academies"  a postupoval som krok za krokom.

Je rozdiel pristáť s vesmírnym raketoplánom a tréningovým lietadlom ?

Tá "troška", kedy som ja letel na raketopláne, to bolo asi  30 sekúnd keď sa robil "heading alignment"  krátko pred rolovaním ...a letelo to presne ako tréningové lietadlo. Cítil som sa ako keby som bol naspäť v tréningovom lietadle.  Ste taký sústredený na túto vašu úlohu, že v čase, keď sme mali kolesá už dolu, som tomu ani nechcel uveriť, že sa nám to všetko skutočne podarilo.  V tom istom čase sa ale pamätám, že keď sme prichádzali dolu a pozerali sme dolu, mali sme pod sebou nejaké oblaky smerom k Vehicle Assembly Building  a snažili sme sa vybrať našu pristávaciu dráhu, tak ma napadla myšlienka, že ani nemôžem uveriť tomu, že vlastne toto je tá skutočná, ...lebo ten obraz som už tak veľa krát videl na tom raketoplánovom simulátore.

Aký bol štart raketoplánu ?

Čo sa týka štartu,  bolo niekoľko vecí ktoré ma prekvapili. Jedna z nich bola štart motorov. V kabíne mi to pripadalo  trochu chaotickejšie, vzhľadom na vibrácie, v porovnaní so simulátorom, keď boli motory naštartované. Pamätám sa, že samotný štart až na dosiahnutie 100 % výkonu motora trvá zhruba 6 sekúnd  a ja si spomínam, že kabína sa začala triasť iným spôsobom, než som očakával.  A keď sa rozžiarili trysky, tak to bol pocit, akoby vám pod sedadlom vybuchla bomba a je to v podsatate aj to, čo sa stalo, veď 6 miliónov libier tlaku, to je poriadny úder.

Popíš ako sa od raketoplánu oddeľovala obrovská palivová nádrž

Sú tam malé ohnivé trysky, keď sa raketoplán začne dvíhať od zeme, ale taktiež máme aj predné trysky, ktoré sa zapália, aby chránili okná raketoplánu pred úlomkami z raketovej palivovej nádrže. 
...Takže vidíte obrovskú ohnivú žiaru, keď pozriete z okna  a potom to už ide hladko. Pokiaľ sú nádrže pripojené, tak to tam vo vnútri dosť rachotí a keď sa ich zbavíte, tak je to ako na príjemnej tichej železnici.  Je to riadna jazda zrýchľovaním  3 g ,   vážiš 3 krát toľko, než vážiš normálne, potom samozrejme máš oblečený skafander s rôznymi chlopňami, ...všetko to začne do teba šťuchať, ...nie je to zas až také hrozné, ale si si vedomí, že si "ťažký".  No a nakoniec sa v podstate z trojitej váhy dostávaš na váhu, keď nevážiš v podstate nič. Vznášaš sa vo svojom sedadle v tom všetkom, čo máš oblečené, priviazaný remeňmi, ...knihy sa vznášajú a vystúpa prach.  Je to veľmi pôvabné, ako rýchlo sa to celé deje.

Splnil život vo vesmíre tvoje očakávania ?

Áno, mal som veľké očakávania a napriek tomu všetky boli prekonané. Určite áno. Bolo veľmi málo vecí, ktoré ma skutočne prekvapili, ...myslím, že veteráni v našom tíme mali veľkú snahu, aby vždy, keď sme boli v simulátore vysvetlili to, aké to bude žiť tam hore a aké to je operovať v stave beztiaže s nulovým "g". Hovorili  o veciach, ktoré ich prekvapili na ich skorších letoch,  ...takže myslím si, že sme boli tímito ľuďmi fakt dobre pripravení.

Popíš spätný vstup do atmosféry

Našťastie sme pri našom návrate, teda  keď sme sa vracali späť, leteli ponad Spojené štáty, takže na obežnej dráhe sme chytili východ slnka niekde nad tichomorským pobrežím Spojených štátov, ale nemohli sme poriadne vidieť zem, lebo na pevnine bola ešte stále tma a v čase, keď sme boli nad štátom Wyoming sme dostihli už východ slnka nad pevninou, kde sme už mohli zhora vidieť Rocky Mountains. Bolo to skutočne nádherné a my sme boli v 40 mílovej výške. 16 dní sme boli v dvestomílovej výške, takže v 40 mílovej výške nám to pripadalo už veľmi nízko, čo bolo celkom zaujímavé.

Nebrať nič ako samozrejmosť

Myslím, že je veľmi naplňujúce mať to požehnanie ísť tam hore a splniť si ten sen. Viete zažiť to,  v čo som celé tie roky dúfal, že zažijem vediac, že každý krôčik na tej ceste, každý prejdený úsek  "k ďalším dverám"  je veľké šťastie, ...viete,  sú zdravotné problémy, karierne otázky, ktoré sa môžu vyskytnúť a odkloniť vás od vášho cieľa, ...takže ja som sa tak v podstate do poslednej minúty sám čudoval, pretože som vedel, že sa môže čokoľvek stať a nič nebolo možné považovať za samozrejmosť. ...Takže bol som veľmi, veľmi vďačný.